Калин Вълов
Колко мъка в мен се събра…

chitanka.info

Колко мъка в мен се събра.

Колко лица обезумели.

Та от едно сърце, от една душа

спомен ли само остана.

Да докосвам плахо едно бледо лице.

Как, когато него го няма?

Останало в мислите, тъй живо до днес.

Но как, когато вече го няма?

Вечност не бе, нито безкрайност,

а малка частица живот.

В едно пламъче, плахо догарящо,

в огнище да запламти не могло.

А горе толкоз звезди са осеяли

до нея с хиляди човешки съдби.

Като пламъчета, но вечно светещи.

Сбогом, където и да си ти!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.